הקפדה על הנחיות לטיפול בזיהומים חמורים של העור והרקמות הרכות הביא לשיפור משמעותי בטיפול האנטיביוטי בחולים אלו, עם מתן תכשירים מכוונים יותר והפחתת שיעור המרשמים.
החוקרים כותבים כי זיהומים חמורים של העור ורקמות רכות מהווים סיבה נפוצה לאשפוז, ובעוד שישנם הנחיות לטיפול במקרים אלו בקהילה, הטיפול בחולים מאושפזים לא זכה לתשומת לב רבה.
החוקרים בחנו את ההשפעה של יישום קווים מנחים ע”י הערכת הטיפול בחולים בתקופה של שנה לפני ואחרי יישום ההנחיות. המחקר כלל חולים עם אבחנה של צלוליטיס או אבצס עורי בעת השחרור, ללא קשר לשאלה אם הקפידו על הקווים המנחים: אלו עם גורמים המעלים את הסיכון לסיבוכים (דוגמת זיהום עמוק, כיב כרוני או סוכרתי, נשיכות אדם ובעלי חים וכדומה) לא נכללו במחקר. היעד העיקרי היה השינוי בחשיפה האנטי-מיקרוביאלית כפי שנמדד לפי משך הטיפול ומתן תכשירים בעלי פעילות כנגד חיידקי גראם שליליים ופעילות אנארובית. כשלון קליני היה יעד סיום משני חשוב והוגדר כשילוב כשלון הטיפול, הישנות או אשפוז חוזר בשל זיהום של העור או רקמה רכה בתוך 30 ימים מהשחרור.
המחקר כלל 169 חולים במדגם הראשוני ו-175 חולים במדגם ההתערבות. ההתערבות הביאה לשיפור משמעותי בטיפול האנטיביוטי, כאשר חציון משך הטיפול ירד מ-13 ימים ל-10 ימים (p<0.001). החולים קיבלו פחות תכשירים אנטי-מיקרוביאליים בעלי פעילות רחבת-טווח כנגד חיידקי גראם שליליים (66% לעומת 36%, p<0.001), תכשירים בעלי פעילות כנגד פסאודומונאס (28% לעומת 18%, p=0.02), או בעלי פעילות אנארובית רחבה (76% לעומת 49%, p<0.001).
ההתערבות הביאה גם לירידה משמעותית בשימוש בתרביות מיקרוביולוגיות (80% לעומת 66%, p=0.003) עם הפחתת הדרישה לייעוצים במהלך אשפוז (46% לעומת 30%, p=0.004). עם זאת, לא תועד הבדל בשיעור הכישלונות הקליניים (7.7% לעומת 7.4% מהמקרים, p=0.93).
החוקרים מסכמים וכותבים כי יישום הנחיות הביא לשיפור משמעותי בטיפול בזיהום חמור של העור והרקמות הרכות בבתי חולים, ללא השפעה על התוצאות הקליניות. לא רק ששיעור הטיפולים המכוונים היה גבוה יותר, נרשמה גם ירידה בניצול המשאבים.
השאירו תגובה
רוצה להצטרף לדיון?תרגישו חופשי לתרום!