Prediction of outcome based on clinical seizure type in newborn infants
P J Brunquell, C M. Glennon, F J. DiMario Jr ,T Lerer, L Eisenfeld,
J Pediatr 2002;140:707-12
מטרות: לקבוע האם מאפיינים קליניים של התקפים נאונטליים הם בעלי ערך בחיזוי התוצאה.
תכנון המחקר: במהלך 7 שנים עוקבות נאספו נתונים על מאפיינים דמוגרפיים, סוגים קליניים של התקפים, גורמים אטיולוגיים וממצאים מעבדתיים מתיקים רפואיים של כל 77 החולים אשר סבלו מהתקפים ואושפזו במחלקת טיפול נמרץ ילודים.
תוצאות: 23 מהחולים נפטרו (30%); ב- 59% מהשורדים הבדיקות הנוירולוגיות לא היו תקינות, 40% סבלו מפיגור שכלי, ל- 43% היה שיתוק מוחין, ו-21% סבלו מאפילפסיה במעקב ממוצע של 3.5 שנים. בהשוואה לחולים עם סוגי התקפים אחרים, לאלו שסבלו מהתקפים עדינים והתקפים כלליים קלונים הייתה היארעות גבוהה יותר באופן משמעותי של אפילפסיה (p=.04 ו-p=.01 בהתאמה); פיגור שכלי (p=.02;p=.007 בהתאמה), ושיתוק מוחין (p=.03; p=.002 בהתאמה). בנוסף, להתקפים עדינים הייתה סבירות גדולה יותר להיות קשורים לבדיקות נוירולוגיות לא תקינות במעקב (p=.03).
השוואת תוצאות של חולים שסבלו מהתקף קלוני מוקדי ורב מוקדי, התקף טוני מוקדי והתקפים מיוקלונים רב מוקדיים לא חשפה הבדלים משמעותיים. עם זאת, לחולים שסבלו משני סוגי התקפים הייתה סבירות גדולה יותר לסבול מאפילפסיה (p= .02), פיגור שכלי (p= .001), שיתוק מוחין (p= .001), ובדיקות נוירולוגיות לא תקינות (p= .05).
מסקנות: ממצאים קליניים הם בעלי כושר ניבוי לתוצאה בילודים עם התקפים ומרמזים על נוכחות תהליכים פאתופזיולוגיים ייחודיים לסוגי התקפים שונים.
הערות העורכים:
Volpe text book מציין חלוקה שווה (50:50 ) של תינוק לפתח נזק מוחי לאחר פרכוס בתקופה הנאונטאלית . התמונה המתוארת במחקר הנ”ל פסימית יותר , ורק 41% מהילדים הנבדקים היו בעלי בדיקה נוירולוגית תקינה.
כיום בשיחה עם הורים והסבר לגבי הפרוגנוזה , יש אינפורמציה רלוונטית מועטה היכולה לעזור לנו כרופאים בחיזוי התוצאה. חשיבות המאמר הנ”ל מתבטאת בממצא – כי שני סוגי פרכוסים מרמזים על סיכוי גבוה יותר לנזק מתמיד.
השאירו תגובה
רוצה להצטרף לדיון?תרגישו חופשי לתרום!