למרות שינויים רבים במאפייני ההתמחות של רופאים בשנים האחרונות, שיעור המתמחים הנוהגים לעבוד בזמן שהם חולים נותר גבוה, ודומה לזה שתועד בשנת 1999, כך עולה מתוצאות מחקר חדש שפורסם במהדורת 15 בספטמבר של Journal of the American Medical Association.
למרות הנחיות ה-CDC הקוראות לאנשי צוות רפואי המפתחים תסמינים דמויי-שפעת להימנע מעבודה, שיעורי העבודה בזמן מחלה נותרו גבוהים בקרב עובדי מערכת הבריאות. אנשי צוות רפואי העובדים בזמן מחלה עלולים לסכן חולים ועמיתים בשל תפקוד ירוד או הפצת המחלה. מתמחים נאלצים להתמודד עם לחצים לעבוד בזמן מחלה, ואין להם זמן לפנות לטיפול רפואי.
במחקר הנוכחי ביקשו החוקרים להעריך את שיעורי העבודה בזמן מחלה בקרב מתמחים, ולזהות את הגורמים הקשורים בעבודה בזמן מחלה. שאלון אנונימי בן 50 שאלות נשלח באוגוסט 2009 ל-744 מתמחים בשנה השנייה והשלישית להתמחות בכירורגיה כללית, גניקולוגיה ומיילדות, רפואה פנימית ורפואת ילדים, ב-35 תוכניות התמחות ב-12 בתי חולים. השאלונים שימשו להערכת שיעורי העבודה בזמן מחלה בשנה הקודמת. שיעורי התגובה עמדו על 72.2%.
למעלה ממחצית מהמשיבים (57.9%) דיווחו כי בשנה האחרונה עבדו לפחות פעם אחת בזמן שהיו חולים, וקרוב לשליש מהם (31.3%) דיווחו כי עבדו למעלה מפעם אחת בזמן מחלה. למעלה ממחצית המשיבים (52.9%) דיווחו כי לא היה להם זמן לפנות לטיפול רפואי במהלך השנה האקדמית החולפת.
שיעורי עבודה בזמן מחלה היו נפוצים יותר בקרב מתמחים בשנה השנייה להתמחות (62.3%), בהשוואה למתמחים בשנתם הראשונה (51.7%, p=0.01). מין, התמחות או מיקום בית הספר לרפואה לא השפיעו על שיעורי העבודה בזמן מחלה או הפניה לטיפול רפואי. השיעורים לא היו שונים משמעותית בין בתי חולים, למעט בית חולים אחד בו 100% מהמתמחים דיווחו כי עבדו בזמן מחלה.
החוקרים כותבים כי למרות שינויים רבים שנערכו בתכניות ההתמחות בשנים האחרונות, שנועדו להבטיח את בטיחות המטופלים והמתמחים, שיעור המתמחים העובדים בזמן מחלה נותר גבוה ודומה לזה שתועד בשנת 1999. השיעורים הגבוהים ביותר תועדו בקרב מתמחים בשנה השנייה להתמחות, עובדה העשויה לנבוע מהאחריות המוגברת לטיפול בחולים.
מגבלות המחקר כוללות הישענות על דיווח עצמי, העדר הבחנה בין מחלה זיהומית ולא-זיהומית, והטיה אפשרית על-רקע מקרי זיהום בשפעת H1N1 במהלך פיתוח השאלון.
השאירו תגובה
רוצה להצטרף לדיון?תרגישו חופשי לתרום!